Христо Смирненски
Когато атовете се ритат, магаретата теглят
Империалистична, патриотична и трагикомична панорама

chitanka.info

Когато атовете се ритат, магаретата теглят[0]

Действуващи лица:

Барба[1] Яни Атински[2] — автоматична кукла

Сър Джон[3] — собственик на куклата

Мосю Поанкаре[4] — собственик на заложената вила „Кемал паша“

Сцена 1

Действието става през август 1922. Сцената представлява бреговете на Босфора. Вдясно се виждат Чаталджанските укрепления, вляво — минаретата на „Св. София.“

Сър Джон (както винаги скрит зад кулисите. Вижда се само пушекът на лулата му).

Сър Джон (на себе си):

Много скучно време,

дявол да го вземе!

Види се, и тоз сезон

пак така ще мине Джон.

А би трябвало Кир Яни

да изпратиме на бани!

Този славен внук на Омир

май отдавна не е дал

някой по-нов цирков номер

с пехливанина Кемал.

Анадолската им драма

стана тъй безинтересна!

Не е честно

да кротуват тези двама!

Нека се раздвижат малко —

после работата лесна:

бърже ще ги разтърва

и веднага след това

сър Джон — хоп излопал

сам-самин Константинопол!

Ха, ха, ха!…

Влиза Барба Яни Атински, замислен и изпотен:

— В Анадола вече нещо

става скучно и горещо…

Джон:

Да, припича към Ангора,

не е както край Босфора.

Барба Яни

Вие ли сте, Кирийос Джон?

Поздрав и дълбок поклон!

Джон:

Привет, привет, мистер Яни!

Още ли не се накани

тук пред Цариград, войната

с по-смел удар да решиш?

Барба Яни

Но какво ще кажат господата

там — из Лондон и Париж?

Джон:

Цариград се пада

само на Елада.

Барба Яни

Искрено кажете, сър!

Да не ви остане пък хатър?

Джон:

Кълна се в Бялото море

и в твоята глава —

ни аз, нито Поанкаре

ще се разсърдим от това.

Барба Яни

Тъй ли? Добре! Готов съм аз!

Кемал да му мисли тогаз!

Изважда меча си и се запътва към Цариград.

Сцена II

Същата постановка. Виждат се само малки облаци над Чаталджа. Със запретнати ръкави на сцената дотичва запъхтян мосю Поанкаре.

Мосю Поанкаре:

Така ли, да? Така?

Джонова ръка!

Джон: (едвам си подава главата и невъзмутимо поглежда нервирания Поанкаре).

Джон: (учудено):

Гледай, гледай! Де отива

онзи грък натам?

Поанкаре (възмутен):

Чак пък толкова не бива!

Как не те е срам!

Джон:

Мене ли, мосю? Защо?

Аз ли крив съм и сега!

Поанкаре:

Чуй, сър, няма си место

новата шега!

Казвай му веднага да се спре!

Джон:

Помислете, сър Поанкаре,

помислете по-добре.

Да се хванем даже и на бас,

че не съм го пращал аз!

Поанкаре (нервиран):

Ще го спираш или не?

Щом не искаш, то поне

позволи аз да го спра.

Джон:

Ахаа! И таз добра!

Не играем на такваз игра.

Сещам се какво се сети,

ала сбирай си ръцете!

Аз ще се разправя с него, аз!

Сцена III

Декорациите вляво изменени. Вижда се морето и нагазващият в него Барба Яни. Сър Джон стои зад Чаталджанските укрепления и маха с ръка.

Джон:

Ей, къде нататък ходите?

Питахте ли Обществото на народите?

Барба Яни (продължава да върви).

Джон: (по-силно):

Ей ти там! Я върни се ти!

Барба Яни:

Що ли кряска онзи зад кулисите?

Джон:

Къде натам? Къде натам?

Кой ти позволи?

Барба Яни

Как кой? Че нали

ти съветваше ме сам!

Джон:

Аз ли! Как не те е срам!

Барба Яни

Още крак не си натопил —

бягай от Константинопол!

На що мяза пък това?…

Няма да склоня глава!

Джон:

Ехее! Шега ли са или лъжа

топовете по Чаталджа?

Барба Яни (възмутено):

Жалко, сър Джон, твърде жалко!

Уж разправяше ми преди малко:

„Цариград се пада

само на Елада.“

Джон (спокойно):

Да, така е, джентлемен,

но Елада пада се на мен!

[0] Публикация: Червен смях. Седмично илюстровано литературно-хумористично списание. София, г. III, бр. 31 от 8 август 1922 г., с подпис: Хр. Смирненски.

Стихотворението е написано по повод гръко-турската война от 1919-1922 г., която гръцката буржоазия започва, подстрекавана от империалистическите държави и предимно от Англия. След победата на кемалистката армия в сражението при р. Сакара, Франция сключва договор с Турция и признава анкарското правителство (октомври 1921 г.). Италия също прекратява въоръжената борба с Турция. Англия продължава да подкрепя Гърция, която не се отказва от своите териториални претенции. Това изключва възможността за мирно разрешение на конфликта. ↑

[1] Барба (гр.) — бай. ↑

[2] Барба Яни Атински — отнася се за Гърция. ↑

[3] Сър Джон — Смирненски има пред вид Англия. ↑

[4] Мосю Поанкаре — Поанкаре, Реймон (1860-1934) — френски политически деец, представител на монополистическите кръгове. Министър-председател (1912-1913, 1922-1924, 1926-1929), президент на Франция (1913-1920). Един от главните организатори на империалистическата интервенция срещу Съветска Русия. ↑

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.